Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Bună, Josh!
Ce faci?
De obicei ascult muzică.
Asta fac în mașină.
Am gusturi muzicale eclectice.
Depinde de stare... Dacă vreau să fiu inspirată
sau dacă vreau doar...
să mă distrez.
Bagă!
Uneori ai nevoie de ceva care să te înveselească.
UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
EMBLEMA PREȘEDINTELUI STATELOR UNITE ALE AMERICII
Bună!
Tort în formă de carte.
Fă o poză cu tortul!
Vai de mine!
Mamă!
- Cum fac chestiile astea? - Cine l-a făcut?
Uau!
Nu-l atinge!
Nu-l atinge, cucoană!
MARIAN SHIELDS ROBINSON MAMA
O să-l atingă! Du-te să stai jos!
FELICITĂRI, MICHELLE!
- Mamă... - Scările...
- Da. - Văd.
Te țin și eu.
Haideți! Putem merge mai repede.
Bine, curajoaso!
Uau!
LA DOI ANI DUPĂ CE A PĂRĂSIT CASA ALBĂ,
FOSTA PRIMĂ DOAMNĂ MICHELLE OBAMA PORNEȘTE ÎN TURNEU
PENTRU PROMOVAREA CĂRȚII DE MEMORII POVESTEA MEA
E plin. Până sus!
MELISA WINTER ȘEFĂ DE CABINET
Mi-am văzut familia
și sunt puțin cam...
Copleșită.
Tată Ceresc, îți mulțumim.
Mulțumim pentru ce ai făcut să ne aduci aici.
Această șansă e un privilegiu și știm că ai un plan pentru noi toți.
- În numele Tău ne rugăm. - Amin!
Ești bine, Mel?
Mel plânge!
Bine... O să-ți ating hainele!
- Te iubesc, draga mea! - Și eu.
Bravo!
Nu trebuie să te controlezi!
Nu trebuie. Poți să plângi cât vrei!
- Eu nu pot acum. - Nu... OK.
Salutare, Chicago!
Și-a servit patria,
cea de-a 44-a primă doamnă a Statelor Unite.
A făcut Casa Albă să pară casa noastră,
casa poporului.
E concitadina voastră,
din partea de sud a Chicagoului.
Bun venit, Michelle Obama!
Bine...
- Suntem acasă! - Suntem acasă!
E bine!
Trebuie să spun...
Putem vorbi despre cum a fost să pleci din Casa Albă?
Când te-ai urcat în elicopter, te-ai gândit: „Am scăpat”?
„Am scăpat!”
- Da. - A fost dulce-amar? Cum a fost?
Toată ziua a fost ciudată, în primul rând.
Din mai multe motive.
S-a întâmplat ceva în ultima zi.
Prietenele Sashei și Maliei,
care au crescut în Casa Albă,
au venit să-mi spună că vor să doarmă la noi.
Și eu... „Ce?
Vreți să dormiți aici?”
„Da...
O să ne lipsească locul ăsta!
Vrem ultimul mic dejun...”
La Casa Albă primești orice vrei.
Fetele începuseră:
„Vreau un sendviș cu pui prăjit.”
„Eu vreau o vafă.”
Noi trebuia să ne mutăm.
Am încercat să le dau afară.
„Hai, scularea! Vine familia Trump!
Treziți-vă!
Afară!”
Înțelegeți?
Mamă!
Au început să plângă, plângeau și angajații...
Încercam să nu plâng.
Mi-am dat seama că dacă ies plângând,
vor spune că am alte motive.
Da, sigur!
Am zis că trebuie să ne calmăm.
A fost o zi plină de emoție.
Când am urcat în Air Force One
și când am ajuns la avion,
cred că am plâns...
Da?
Cam 30 de minute.
Cred că a fost o eliberare după opt ani
în care am încercat să fac totul perfect.
Azi ai o familie normală...
Apoi vin alegerile...
și viața ți se schimbă instantaneu.
Parcă am fi zburat dintr-un tun.
N-am avut timp să ne adaptăm.
Să fiu prima doamnă a fost cea mai mare onoare din viața mea.
Câți oameni sunt în această poziție,
în care întreaga atenție a tuturor e îndreptată asupra ta?
Fiecare gest pe care îl faci,
fiecare clipire din ochi este analizată.
Lumea urmărește fiecare mișcare pe care o faci.
Viața nu-ți mai aparține.
Ideea acestui turneu
e să am timp să reflectez...
Să îmi dau seama ce mi s-a întâmplat.
E momentul de panică...
„Da, eu sunt.
Relaxată, prima oară după multă vreme.”
Suntem gata.
Acum pot pleca.
Nu e normal!
Acum pot ieși pe propria ușă.
Bună dimineața!
Bună dimineața! Mulțumesc.
Vă mulțumesc mult! 'Neața!
Ne place cartea!
Mulțumesc mult!
Vino înapoi!
Când am discutat despre turneu
m-am întrebat cum să fac asta.
„Cum ajung la cât mai mulți oameni? La copii?”
Până să mă dumiresc, era o chestie uriașă.
În trei zile vom merge în Tacoma, Portland și Phoenix.
- E greu... - Găsim, pregătim...
Să aranjăm călătoria și toate celelalte pentru 21 de moderatori.
E foarte mult de muncă.
Aici e... Nu știu ce înseamnă asta.
Dar ar fi mai interesant să fie mai mulți oameni.
- Ar ieși mai bine. - Nu e nevoie să explici.
A sărit cineva pe tine?
Seth, James, Conan...
Justin Bieber...
Eu m-aș uita. Nu te mint!
Ce?
Dar când mă gândesc la cineva plin de curiozitate și energie...
Și o...
Gayle!
Devin...
Mai încrezătoare să refuz,
mai încrezătoare să aprob,
mai dispusă să spun...
...ceea ce gândesc.
Mi-au spus că sunt primul moderator de sex masculin...
Suntem în perioada de testare, Conan.
Să știi cum să iei un interviu...
- E un talent. - E un talent.
- Colbert e cel mai bun. - Da.
Intră în zone periculoase.
Înainte să ajungeți la Casa Albă, îți aducea cafea la pat?
Nu.
Suntem aici să vorbim despre o carte.
E o carte! Ca să vezi!
Lumea a venit pentru...
Nu face nimeni twerking.
Nu avem twerking.
- O să citim! - Da.
Ceea ce văd eu în aceste săli mari
e puterea unei adunări...
Împărtășirea unor experiențe...
Vai de mine!
Sunt emoționată!
Știu! Uite-o!
Doamne!
Știu!
Ce mai faceți?
- Când naști? - Peste o lună.
Doamne!
- Știi ce este? - Da, fetiță!
- Primul copil! - Fete puternice!
- Ce faci? - Fiica mea se numește Sasha.
- Aveți o Sasha? - Da.
E obraznică?
Ne certăm des.
- Mă bucur să te văd! - Ia te uită! Ai făcut asta pentru mine?
- Sigur! M-am îmbrăcat pentru tine. - E superb!
- Ce mai faceți? - Bine.
- Mă bucur să vă văd! - Încântată.
- Vă mulțumesc că ați venit. - Sigur!
Bună, ochi strălucitori!
- Ce faci? - Bine.
Studiez designul grafic.
Excelent! Ține-te de școală!
- Sunt mândră de tine. - Mulțumesc.
E ca un dans emoțional, sociologic cu oamenii.
E important să mă asigur că vorbesc cu fiecare om care vine.
- Ce faceți? - E o onoare să vă cunosc!
- Ea e fiica mea. - Câți ani ai?
- Am 13 ani. - Vai de mine! Cum e școala?
Când vine cineva la tine, nu privești în jur sau în spatele lui.
Îl privești în ochi. Îi asculți povestea.
Povestea despre fiicele dv.,
pentru mame care trec printr-o depresie post-partum...
A fost o binecuvântare să vă ascult povestea.
Vă mulțumesc! Fiți binecuvântată!
- Ai copii? - Am un copil de un an.
Când ascult povestea cuiva, am perspectiva de care am nevoie, pe care n-o primesc,
pentru că interacțiunile mele sunt cenzurate.
Mă bucur tare mult să vă cunosc!
- Sunteți studente? - Da, toate.
În primul an.
Așa mă apropii de oameni.
Mă ajută să rămân conectată.
Doamne!
Nu mă face să plâng! Abia m-am machiat!
Respiră!
- Cum te numești? - Theresa.
- Theresa? - Vă admir!
Vai de mine!
- Mulțumesc mult! - Ce neașteptat!
Îmi pare rău!
Ce credeai că o să se întâmple?
Mă bucur să vă văd!
MUZEUL AFRO-AMERICAN PHILADELPHIA
...și să-și înfrunte frica.
Sunt fascinată de munca voastră...
Simt nevoia să am experiențe mai îndelungate cu tinerii...
prin evenimente.
Turneul ăsta m-ar putea ajuta să văd cum este.
Cum vă simțiți... Cum să mă exprim?
Cum e să revii la viața normală?
Pentru că a fost... Nu chiar întreruptă, dar...
Dar a fost...
Poți spune așa.
A fost un hop mare.
Aveați o viață normală, iar soțul dv. a fost ales președinte.
Cum e să încercați să reveniți la viața normală?
Cea de dinainte...
Am înțeles că totul s-a schimbat.
Totul e altfel acum.
Nu revin... Nu...
E totul diferit. Și așa va rămâne pentru totdeauna.
Așa că nu revin la ceva,
ci îmi creez următorul drum.
Fac ce faceți și voi.
Încerc să aflu ce vreau să fac.
La ce țin...
E nevoie de timp să te gândești la viața ta
și să înțelegi ce înseamnă toate astea.
Puțin din ceea ce sunt acum s-a întâmplat în cei opt ani.
Mult mai multe s-au întâmplat înainte.
Vreți să aruncați o privire pe ce am făcut?
Pe monitoarele din foaier.
Dna Obama e pregătită.
Și eu sunt!
Spune-ne despre Michelle Obama fetița.
Spui că era bătăioasă.
Și o parte din tine se bucură.
- Da? - Da.
Totul începe de la Craig.
Cred că am fost prea blândă cu el.
Voiam să fie un băiat drăguț.
- Așa e! - Nu cred că mi-a ieșit.
Așa că...
A fost blândă cu tine.
Nu. M-a făcut pe mine bleg.
A fost prea strictă.
A plătit pentru asta. Sper că te simți prost!
V-ați recuperat viața?
Vă lipsește Casa Albă?
- Nu! - Nu?
Deloc!
LEGĂTURI DE FAMILIE
- La revedere! - Bine.
- Ne vedem diseară. - Bine.
- Pa! - Pa!
- Bună! - Credeam că porți roz!
Era pentru mai devreme. Era mâncare pe ea.
E ținuta de seară.
- Aia a fost cea de zi. - Parcă ai avea două curele.
E una singură, dar are trei...
Mai e una deasupra!
- Înțeleg. - Asta, asta și asta.
Nu sunt separate?
Nu. E o singură centură. Dar are trei prinderi.
Și așa e stilul? Se poartă cureaua sus?
Așa e stilul?
- Nu știu... - De ce râdeți?
- Nu știu... - Am întrebat dacă ăsta e stilul!
Nu e vorba despre tine!
Taci! Gata!
Era un compliment. Îmi place cum îi stă.
- Nu știu ce... - Parcă ar fi toc de armă.
Dacă ai fi avut...
Ai putea...
Nu mai râde!
- La asta mă gândeam! - Asta e problema!
Haide, Craig!
Fratele meu cel mare...
A fost prima mea iubire. Fratele meu mai mare.
Fratele e genul de om pe care îl plac toți.
Mama îl plăcea mai mult pe Craig decât pe mine.
Mereu glumesc despre asta.
Organizam Ziua Recunoștinței la Casa Albă.
Eram acolo, înconjurați de majordomi...
„Unde e Craig?”
„Când vine Craig?”
„Mamă, haide!
Sunt prima doamnă! Ce vrei să mai fac?”
Înțelegi?
Toată lumea știe cine e.
E incredibil!
Toată lumea știe cine e sora mea.
Ce e asta? E o tâmpenie!
Nimeni n-ar trebui să treacă prin asta!
Niciun frate n-ar trebui să aibă o soră
care e cea mai populară persoană din lume.
- E rece! Bună, mamă! - Da.
- Scuze pentru zăpadă. - Vreți un tur?
Dacă nu erați voi, ridicam jaluzelele.
Da!
- E o preferință. - Are voie să...
Ăia sunt teroriști? O să atace?
- Nu e bine. - Nu...
Craig are mereu provizii de vin.
- Avem salată kale aici. - Îmi place să-i beau vinul.
Și eu am vin.
- Da! - Ai văzut? China, se vede!
Am și eu vin!
Da!
Eu am vinul special!
Mich are vin de Casa Albă.
„Când vin la Craig...”
Da, mamă! Spune-i!
„Am... Vinul e...”
- Vreau și eu vin! - Bea din vinul meu!
Mai pune-mi și mie!
Să vedem...
Familie!
Astea sunt preferatele mele!
Ce urât e bradul ăla!
Ne-ai lăsat să-l împodobim noi?
De aia e atât de urât!
E făcut de un copil de șapte ani.
Uite...
Uite rochia!
Se văd toate pliurile...
Ce frumoasă ești, mamă!
- Puteai să apari la TV! - Ce tânără!
- Erai bucuroasă la nuntă? - Cred că da.
Măcar nu erai gravidă. Eu am apărut mai târziu.
„Cred că am fost.”
N-am mai văzut-o de mult.
A fost bine.
A fost bine...
Ultima oară când ne-am uitat pe pozele astea,
tata încă mai trăia.
Da...
Îi plăceau oamenii.
Uite ce frumos e tata!
PENTRU MARIAN
Sunt din partea de sud a Chicagoului.
Asta vă spune tot ce trebuie să știți despre mine.
Era o comunitate tipică de muncitori.
Muzică bună,
grătare bune...
Distracție...
La masă a fost prima oară când am simțit că locul meu e acolo.
Apoi pleci în lume
și te aștepți la același lucru.
Erai în liceu,
erai realizată...
Erai trezorierul clasei? Îmi amintesc bine?
Eram trezorier, da.
Tot așa eram!
Erai elevă model
și ai fost la consilierul de carieră.
Fratele tău era la Princeton.
Te-ai gândit că vrei să mergi și tu la Princeton.
Dar consilierul avea alte idei.
N-a văzut în tine ce vedeai tu.
Și a decis că dorința mea de a merge la Princeton
era un vis imposibil.
Mă întindeam prea mult.
Mi-a spus că nu crede că sunt făcută pentru Princeton.
- Ce tupeu! - Da...
- S-a înșelat! - Da.
Am fost de curând acolo, iar directorul mi-a spus:
„Ea nu mai lucrează aici!”
„Sigur că nu!”
Vă spun asta pentru că a ieșit bine.
Dar, deși am reușit s-o depășesc, declarația aia a fost o lovitură.
Încă mai sunt supărată...
din cauza asta.
Încă mai sunt supărată.
CEA MAI MARE TEAMĂ LEGATĂ DE COLEGIU
NU-MI VOI ATINGE POTENȚIALUL
TAXA
Cartea m-a impresionat.
Prin câte trebuie să treacă femeile afro-americane
și afro-americanii în general...
Și trecem singuri prin asta.
Nu avem întăriri. Nu avem susținere.
Sunt prima care merge la facultate. Am stat toată viața în locuințe sociale.
N-aș fi crezut că voi ajunge să stau lângă fosta primă doamnă.
Voiam să întreb cum ați reușit, ca femeie de culoare,
să treceți de această invizibilitate?
Eu nu m-am simțit niciodată invizibilă.
Dacă mă gândesc acum de ce nu mă simt invizibilă...
E pentru că părinții mei
m-au făcut să mă simt mereu vizibilă.
Nu avea legătură cu ce se întâmpla în lume,
ci cu ce se întâmpla la masă.
Mama ne lăsa să întrebăm orice.
Dar să fim politicoși.
Ne pocnea dacă eram prea...
Era o mamă de culoare.
Dar invizibilitatea începe de aici.
Nu ne permitem să așteptăm ca lumea să fie egală, să începem să fim văzuți.
Suntem departe!
Nu avem timp.
N-o să se întâmple cu un președinte, cu un vot.
Trebuie să găsiți în voi puterea de a fi vizibili.
Să fiți auzite, să vă folosiți vocea.
Am așteptări mari de la tineri.
Aceleași așteptări pe care le avea familia mea de la mine.
Bunicul meu, Dandy, se aștepta să fim măreți.
Dar el a fost subestimat toată viața lui.
Era un tânăr extraordinar.
Îi plăcea să citească,
îi plăcea să se implice în chestii importante.
Ar fi putut fi profesor sau ar fi putut fi doctor.
Dar din cauza rasei și a clasei,
n-a putut intra la colegii.
N-a avut bani, resurse...
Închipuie-ți că ai avea atâta talent
și lumea ți-ar spune nu.
„Nu ești bun. Nu ești pregătit.”
Să vezi oameni cu jumătate din inteligența ta
care sunt promovați peste tine.
Să vezi cum șansele se duc.
Nu că n-ai putea, ci pentru că nimeni nu crede că meriți.
Din cauza asta era dezamăgit și furios.
Asta l-a făcut să ne forțeze să fim mai buni.
E o zi normală de miercuri.
Foarte normală.
Din când în când apare câte o carte care creează poduri.
Da...
Ne-am gândit să unim două cluburi de carte
ca să discute despre experiența lor cu cartea,
dar și lucrurile comune.
Ești din Chicago?
- Unde ai crescut? - Mama e din Gresham.
Acolo a început Barrack.
A fost fascinant să citesc asta. Erau de acolo.
Au stat acolo, au crescut acolo, au rude acolo.
Și au fost printre albii care au fugit.
Ai idee de ce fugeau când au decis să plece?
Au știut măcar?
- Nu știu de părinții mei. - Da...
Dar când mă uit la părinții lor.
Acolo vezi rasismul acoperit.
Acolo auzi tot felul de remarci...
„Se mută ei în cartier.”
A fost interesant să citesc asta din perspectiva ta, comparat cu ce știam eu.
Da...
În anii '70,
pe măsură ce familiile de culoare, ca a mea, se mutau în cartiere,
familiile de albi se speriau și plecau.
Li se spunea: „Vinde repede casa!
Valoarea proprietății o să scadă!”
Și ei au fugit în suburbii.
Se vede din pozele de la grădiniță
și din clasa a opta.
Copiii ca mine simt ceva.
Și trebuie să ne amintim asta,
când spunem că locul unora este sau nu este undeva.
Familia mea, din păcate,
e una dintre familiile care, conform unora, nu-și aveau locul acolo.
Am mers la Princeton.
Eram una dintre puținii studenți de la minorități.
Era prima oară în viața mea când ieșeam în evidență.
Am aflat că o colegă de cameră s-a mutat
pentru că mama ei era îngrozită că sunt neagră.
Simțea că fiica ei e în pericol.
Nu eram pregătită pentru asta.
Acum îmi dau seama că a trebuit să merg la Princeton ca să văd
ce era chestia aia pentru care nu eram suficient de bună.
Și te-ai uitat la colegi și ți-ai dat seama...
Că nu erau așa de isteți!
Și nu e imaginea noastră, e imaginea care ni se atribuie.
Ni s-a spus că unele lucruri nu sunt pentru noi.
Un lucru foarte important pentru mine
a fost să merg la o școală de top
și să aflu că sunt mai multe feluri de acțiuni afirmative.
Știți... E moștenirea...
Da...
- E... - Da!
Sportivii de colegiu...
Și universitățile au dreptul și interesul să diversifice.
Problema e că, atunci când vine vorba de tineri de culoare, de tineri săraci,
totul se transformă în acțiune afirmativă.
Asta e problema.
- Sunt mai slabi. - Da, sunt mai slabi.
Probabil am stat la toate mesele puterii din lumea asta.
Am fost la summituri G, în castele și palate,
în săli de consiliu, în universități...
- Și... - Arunc microfonul!
Și vin din...
Da...
Știți...
Vin din vârful muntelui să le spun tuturor tinerilor
care sunt săraci sau din clasa muncitoare
și cărora li s-a spus, indiferent de culoarea pielii,
că nu e locul lor acolo,
nu-i ascultați!
Ei habar n-au cum au ajuns acolo!
Da!
Ei nu știu!
D...
O...
L-P-H-I-N-S!
Unele dintre fetele care au fost alese să vină azi
au întrebat: „De ce eu?”
„M-ați ales? De ce?”
- De ce nu? - E interesant! Da.
Câte v-ați gândit așa? „De ce eu?”
Sunt fete care sunt președinți de cluburi,
au note bune, sunt olimpice...
De toate!
Eu vin la școală,
fac ce am de făcut.
Sunt într-un singur club, Latinos Unidos,
iar apoi plec la serviciu.
De ce lucrezi?
Tata a avut un accident.
Nu mai poate lucra ca înainte.
Dacă îl ajut cumva, se simte și el mai bine.
Și mai am și trei frați mai mici...
Tot ce fac e pentru ei.
Muncesc și le aduc de mâncare.
Tot ce...
Și se întreabă de ce e aici.
Povestea asta
cu toate suișurile și coborâșurile, cu lucruri care par obișnuite,
care ți se par nimicuri...
Asta e puterea ta!
CENTRUL DE CERCETARE WHITNEY M. YOUNG, LICEUL MAGNET
Ultima zi!
Chris!
Aici!
Ai anuarul?
Sunt în ultimul an la Whitney Young, în sudul Chicagoului.
Sunt mexicancă.
E ultima săptămână de liceu.
Îmi amintesc că în primul an voiam să mă transfer.
Nu credeam că pot.
Mă subestimam.
- Frumos! - Scuze!
Ceea ce m-a motivat
e că aici poți fi prieten
cu oameni complet diferiți,
din toate părțile lumii.
Sunt recunoscătoare pentru asta!
Mereu plângi!
Sunt printre primii din familie care termină liceul
și e foarte important pentru mine și familia mea.
Elizabeth Cervantes.
Abia aștept să văd ce-mi rezervă viitorul.
Să merg la facultate.
E o mare realizare pentru mine.
Când ieși, să spui: „Bună, Washington D.C.”
Apoi te identifici cum vrei tu.
„Am lucrat cu familia Obama.
Am fost consilierul familiei Obama. Sunt Valerie Jarrett, gazda voastră.”
Să știe lumea cine ești.
- Bine. - Bun!
Ea vine aici.
Tu stai aici.
Ea stă acolo.
Vă îmbrățișați, faceți cu mâna, stați jos...
și discutați.
Și acum, doamnelor și domnilor, aplauze pentru Michelle Obama.
MUNCEȘTE ȘI FĂ LUMEA CUM AR TREBUI SĂ FIE.
Aveam 20 de ani...
Eram avocat.
Până atunci,
cum am spus și în carte, nu făceam decât să bifez căsuțe.
Făceam ce credeam că trebuie să fac.
Fusesem elevă de zece, am fost premiantă.
Am ajuns de la Princeton la Harvard
și apoi la o firmă,
fără să mă gândesc la ce-mi place mie.
Practici Dreptul...
Și apoi, din neant,
apare un tânăr cu un nume foarte ciudat.
Tu trebuia să-i fii mentor.
A trebuit să-l sun.
Atunci a fost primul indiciu că ar putea fi mai mult.
„Alo?”
Cu vocea aia de Barrack Obama.
Nu se potrivea deloc cu imaginea de tocilar pe care o aveam în cap.
Am fost descumpănită.
Serios! „Mamă!”
Simțeam din vocea lui că e frumos.
Dar a întârziat.
Mi-am zis: „Negrul neimportant întârzie din prima zi!”
Mi-a zâmbit...
„Îmi pare foarte rău.
Am... Am întârziat.
Nu eram dotat cu umbrelă.”
Și eu am început... „OK.”
Trecea pe acolo,
iar secretarele îmi făceau semne!
Și eu: „Știu!”
L-am dus în birou.
E distractiv s-o auzi pe ea povestind.
- Da. - Unele dintre ele...
Îmi vine să zic... „Nu!
Stai puțin!
Nu s-a întâmplat chiar așa.”
Dar pentru că era studentul meu
mi-am zis că nu ies cu el.
El m-a invitat în oraș cam după o lună.
I-am spus că ar fi prea aiurea.
Ce doi negri de la Harvard...
„Exact asta așteaptă!”
„Voi doi vă iubiți, nu?
Tu ești neagră, el e negru... O să fie minunat!”
Nu voiam să pic în stereotipul ăsta.
Dar cum te-ai îndrăgostit de un tip care avea un Datsun galben...
galben,
...cu o gaură în podea
prin care se vedea strada?
A fost dragoste!
Și apoi, stăteați singuri, era noapte,
îi vedeai privirea pierdută și te gândeai:
„Mă întreb dacă se gândește la moi.”
Și l-ai întrebat la ce se gândește.
Se gândea la inegalitatea veniturilor,
la soarta comunității de culoare...
„Vai, ce romantic!”
A fost un tip diferit încă de la început.
Foarte diferit!
Era diferit și de mine.
M-a provocat în diverse feluri.
Știam că e ca un tsunami care vine
și că, dacă nu mă pregătesc bine,
o să fiu spulberată.
Nu voiam să fiu o anexă la visurile lui.
Asta m-a obligat să muncesc, să gândesc
să iau decizii, să abandonez avocatura.
Și apropo de soțul tău...
E ca atunci când apare Jay Z
la un concert Beyoncé.
În „Crazy in Love”. E la fel.
E doar o mostră...
ca să îmbunătățească
tot concertul.
Aș vrea să fac două precizări.
Nu trebuie să le faci aici.
- E cartea mea. - Exact!
- E cartea mea. Versiunea mea. - Și mergem împreună acasă.
Relația mea cu Barrack a fost un parteneriat.
Ca să pot fi pe picior de egalitate
cu acest tânăr plin de opinii,
trebuia să mă ridic,
să mă îndrept
spre un loc din care să fiu sigură că voi fi egala lui.
Marea schimbare a venit cu nașterea copiilor noștri.
Nu eram pregătită.
A fost mai greu.
Trebuia să renunțăm la ceva.
Am renunțat la aspirațiile și visurile mele.
Am făcut concesia
nu pentru că mi-a zis el să demisionez.
Am simțit că nu pot face toate astea.
Trebuia să-mi temperez aspirațiile.
Să le reduc.
Ai spus că ați fost la un consilier marital.
Mi se pare important.
Consilierea m-a ajutat să aflu
cum să-mi controlez propria fericire în căsnicia noastră.
Dar e greu.
- E greu să îmbini două vieți. - Da.
Consilierul v-a ajutat?
Eu am fost la cinci! Cum îl cheamă pe al tău?
Trebuia să merg la al tău!
Asta trebuia să fac.
Te-a ajutat?
Știi... Crezi...
Mergi la consiliere și crezi că o să-ți spună
cine are dreptate și cine se înșală.
- Iar eu... - E frustrant!
Eu l-am dus pe Barrack la consiliere
ca să-l schimbe pe el.
Da!
El s-a întors către mine... „De ce vorbești cu mine?”
Eu sunt perfectă!
El e problema!
Dar un lucru pe care l-am învățat și care m-a ajutat...
ne-a ajutat căsnicia,
a fost că fericirea mea nu depinde de cum mă face el fericită.
Da! Bravo!
Uneori, asta era problema mea.
Eram supărată pe el pentru că el se concentra asupra lui, într-un fel.
Aveam copii. El mergea la sală. „Cum de ai timp să mergi la sală?”
Da!
Așa că am început să nu mă mai supăr pe el
și să merg și eu la sală.
- Pare ceva ce ai vrea să vezi? - Da.
Da! Ești un bun povestitor.
- Mulțumim! - Mulțumim! A fost extraordinar!
Mulțumim!
- Mulțumim! - Mulțumesc!
- Mulțumesc. - Pa!
Mulțumesc!
DRUMUL SPRE CASA ALBĂ CAMPANIA 2008
Bună ziua!
Puteți să... Scuze!
Bună ziua!
Suntem familia Obama.
El o să vorbească mai târziu. Barrack.
Sasha, adică Natasha. Și Malia.
Eu sunt Michelle Obama.
Sunt nevasta lui.
SOȚIA CANDIDATULUI
E fantastică!
Chiar este!
Gata, mersi!
Michelle, ești gata?
INDIANOLA, IOWA BIBLIOTECA PUBLICĂ
- Nu azi. - OK.
Am văzut ceva la Michelle Obama.
Am lăsat slujba pe care o aveam de zece ani ca să lucrez pentru ea.
Ca prietenă, am fost aproape tot timpul alături de ea.
Unele piese sunt bune.
Doamne!
Știi că Melissei îi place Barry Manilow?
Nu știu de ce suntem prietene.
Nu puteam fi mai diferite!
De asta suntem prietene!
La începutul acestei călătorii vedeam cât e de emoționată.
Nu era înnebunită.
Nu-i place politica.
Iar noi o târam prin Iowa.
MITING DE CAMPANIE
Primul an de campanie a fost obositor și deloc strălucitor.
Mâncam...
de la McDonald's.
Ea își pierdea vocea până seara.
Atât de mult o munceam. Era atât de valoroasă.
Mi-a spus: „Nu știu dacă țara asta e pregătită
pentru cineva ca soțul meu.
Sper că este, dar s-ar putea să nu fie.”
Erai în campanie...
Iar modul în care presa te demoniza,
felul în care erai răstălmăcită...
A fost o perioadă oribilă
de care mulți dintre noi n-am știut.
Da...
Mă plimbam prin toată țara, la mitinguri uriașe.
Era distractiv!
Aplauze pentru Michelle Obama
și candidatul Partidului Democratic.
SCHIMBAREA ÎN CARE PUTEM CREDE
Dar au început atacurile.
Un salut? Un pumn?
Un atac terorist?
Un gest pe care fiecare îl interpretează altfel.
Devenisem eficientă în campanie.
Așa că m-au atacat pe mine ca pe un candidat.
M-a luat prin surprindere.
Un mod de a încerca să-l atace...
„Nu putem dovedi că e musulman, hai să dovedim că ea e o negresă furioasă.”
Va ieși urât.
E în campanie, ține discursuri în numele soțului ei...
Poate fi atacată.
Va fi destul de greu să se definească înainte s-o definească alții.
De-a lungul campaniei
îmi spuneam povestea.
Eram vulnerabilă.
Vreau să vă spun ceva.
Pentru prima oară de când sunt adultă
sunt mândră de țara mea.
Nu doar pentru că Barrack s-a descurcat,
ci pentru că eu cred că oamenii vor o schimbare.
Când au răstălmăcit asta...
A fost îngrozitor!
Michelle Obama urăște America?
Eu cred că e supărată.
E un Stokely Carmichael într-o rochie scumpă.
Instinctul îi spune
să dea vina pe America.
Să se victimizeze.
Nu e bine să spună ce gândește.
Pare o femeie furioasă.
Nu e blândă.
Pune paie pe foc.
Michelle va trebui să se întrebe ce a devenit.
N-am mai spus ce gândeam,
n-am mai vorbit liber,
am folosit promptere...
Trebuia să citesc scenariul
mai mult decât oricând în viața mea.
Și începeam să mă trezesc
și să văd cine am putea fi...
Suntem pregătiți să presupunem că oamenii sunt răi.
AMVON
Tot ce pot face e să spun că mă doare.
Dacă ne prefacem că nu ne doare,
vinovații vor spune că glumeau.
„E doar politică!”
Nu!
Așa ceva poate schimba sufletul omului.
E important să ai un loc pe care să-l numești acasă.
Locul în care lumea te știe, te-a văzut crescând,
unde oamenii nu trebuie să inventeze o poveste despre tine.
Asta mă ține cu picioarele pe pământ.
Copacul ăsta e aici de o veșnicie.
Sub el am avut unul dintre primele săruturi.
Gata!
Mereu cânta ceva. La nesfârșit!
Trebuia să iasă perfect.
- S-a ars becul. - Da.
Se simte mirosul de aer stătut.
Aici era livingul.
Iar ăsta...
e caloriferul pe care mama îl transforma în șemineu de Crăciun.
Pe peretele ăsta erau oglinzi, ca să pară camera mai mare.
Aici mi-am petrecut adolescența.
Și am stat aici cu Barrack timp de un an.
Ăsta e fotoliul tatălui meu.
A avut mereu un fotoliu ca ăsta.
Stătea și ne supraveghea.
Când stăteam aici,
combina lui era acolo,
cu boxele și albumele lui de jazz.
Canapeaua era dincolo.
Stătea cu orele și asculta.
Avea momente în care nu voia decât să asculte jazz.
Prezența lui umplea camera.
Mă gândesc la tot ce făceam...
Mă gândesc la soțul meu și...
Mi-l tot amintesc venind de la muncă și urcând pe scări...
Când urca scările alea, parcă Dumnezeu se întorcea acasă.
Tata avea scleroză multiplă.
E o boală care îți deteriorează încet trupul.
Nu pot să nu mă gândesc la perioada de dinaintea morții lui,
când se chinuia să iasă pe ușă și să se ducă la muncă.
Nu voia să cedeze.
Deși a murit brusc,
n-a fost neașteptat.
Durerea pierderii lui e un gol pe care nu l-am putut umple.
Mă gândesc la tot ce ne-a dat.
Și la ce n-a putut vedea.
Avea un fel de a-i face pe cei din jurul lui
să-i simtă prezența.
Făcea oamenii să se simtă iubiți.
Bunica e din Thailanda.
O mare parte din cultura de acasă e influențată de ea.
Când aveam cinci ani, aveam o fustă conică,
cu eșarfa peste umăr.
Le spun tuturor că ne concentrăm prea mult asupra statisticilor.
„De la ce colegiu vii?”
Dar povestea ta e...
„Cum era bunicul tău?”
Care e ruda ta preferată și de ce?
Ce sfat ați da cuiva
care încearcă să nu ajungă așa?
Când mergi la colegiu, nu mai ești copilul cu medie mare.
Când îți cauți de lucru,
nu mai ești cel mai bun elev din clasa ta.
Cum să nu devii un număr?
Ceea ce te face mai mult decât o statistică e când te vezi...
tu te vezi ca mai mult decât o statistică.
Începi să te gândești: „Cine ești?
De ce-ți pasă? Ce-ți aduce bucurie?”
Și sper că povestea mea te va convinge să vezi puterea poveștii tale
și să ți-o asumi.
Acum, că intru în ultimul an,
mă întreb cum pot fi sigură că fac ceea ce trebuie.
Citind cartea lui Michelle Obama,
vedem că a început și ea să se autoevalueze,
iar nesiguranțele ei au devenit...
niște voci mici.
Când am citit despre familia ei
am fost uimită!
Mamă!
E familia mea!
Dimineața avem dansul nostru.
Dansăm pe hol...
Dacă se trezesc și totul e bine,
ascultăm muzică și ne simțim bine.
Îi ajută pe toți să uite ce-a fost.
Greșelile de ieri... E o nouă zi.
Îmi plac buclele tale. Întoarce-te!
Sacrificiile pe care le face mama mă fac să mă gândesc
că trebuie să fac tot ce pot
și să fiu pregătită pentru orice.
- Te iubesc! - Și eu! O zi bună!
Vreau să am succes. Să am un impact asupra oamenilor.
- America ți s-a deschis... - Da.
...la acele alegeri istorice.
Și cred că toți cei de aici își vor aminti unde erau
în acea seară de noiembrie din 2008.
Din clipa în care a fost făcut anunțul,
lumea noastră s-a schimbat.
Veneau oameni cu dosare,
sunau lideri din toată lumea... Chiar atunci!
A trebuit să plecăm de la hotel și să mergem la eveniment.
Totul se oprește
când trece caravana prezidențială.
Străzile sunt goale. Nu se întâmplă nimic.
Eram doar noi în caravană.
Iar Malia a zis...
„Nu vine nimeni la petrecere, tată!”
Asta a spus.
Și apoi... „Îmi pare rău pentru tine!”
N-aș fi fost aici, în seara asta,
fără susținerea nestrămutată
a celei mai bune prietene de 16 ani încoace,
stânca familiei noastre,
iubirea vieții mele,
viitoarea primă doamnă a țării,
Michelle Obama.
Da, putem!
Aruncăm o privire și ne întoarcem.
Bună ziua.
Vom pleca spre arena O2 pentru evenimentul de azi.
Era la 93%
la prima verificare, deci aproximativ 15.000.
- Totalul e 17.500. - Deci e cam la 98%.
Pentru cei care au mai făcut asta e același protocol.
Până la scenă sunt 20 de metri.
Scena are 1,5 m înălțime. Sunt șase trepte prin spate.
Intră prin tunel...
- E totul în regulă, Allen? - Da, doamnă.
Într-o zi o să vin să văd ce faceți voi.
Tot ce se întâmplă înainte... Eu nu sunt implicată în asta.
Dar mereu pun întrebări. Vreau să știu unde sunt armele.
Dacă ar încerca cineva să mă ucidă?
Pe ei i-ar ucide primii.
Eu v-aș salva, Allen!
Vă apăr eu, băieți! Mereu mă gândesc.
Știu că ați putea.
Sunt încrezător.
Agentul Allen...
Allen e mai mult ca un frate decât un agent.
Cu el am avut prima experiență de a avea pază...
Să fii păzit de o echipă, condusă de un șef.
Au trecut...
O relație de 12 ani, dacă nu mai mult.
De multe ori i-am admirat ceafa!
Lucrez cu dna Obama din 2008.
Trebuie să mâncăm...
- Nu avem timp! - Știm!
Tot timpul ăsta, dacă stai cu un om,
începi să-l cunoști bine.
O să revin!
O să te câștig!
Miza e foarte mare!
Nu ai voie să dai greș.
Trebuie ca totul să iasă perfect de fiecare dată.
DIVIZIA DE PROTECȚIE OBAMA
Am fost la Marele Zid Chinezesc.
Plănuiserăm să le lăsăm pe fete
să se dea pe tobogan.
Când dna Obama l-a văzut,
a vrut să se dea și ea.
După cum vedeți, ea zâmbește. Eu nu zâmbesc.
Dar e o fotografie specială. E distractivă.
E una dintre preferatele mele.
Trebuie să mă ciupesc și să mă întreb
dacă am trăit într-adevăr asta.
Cum credeai că o să fie viața la Casa Albă înainte să ajungi acolo?
E ceva ce poate ști cineva care intră prima oară acolo?
Familiile care au moștenirea Casei Albe au o idee.
Familia Bush... Fiicele lor au fost nepoate în casa aia.
Noi nu eram așa.
Nu știam cum arată partea rezidențială.
Dar când am fost să beau un ceai cu Laura Bush,
am văzut majordomi îmbrăcați în frac...
Îl purtau tot timpul.
Majoritatea erau afro-americani sau latino-americani în vârstă.
Multă vreme m-am întrebat
cum să fac din vila asta cu majordomi și alți angajați
o casă pentru două fetițe?
În primul rând, n-am vrut să crească
gândindu-se că afro-americanii le servesc îmbrăcați în frac.
Adevărul e că eu am avut unchi care au făcut asta.
Sau erau ușieri la Pullman...
N-am vrut ca fetele să crească cu imaginea asta.
Am schimbat codul vestimentar.
Nu poți umbla în fiecare zi îmbrăcat în frac.
Fetele dădeau petreceri și invitau copii.
Nici măcar nu arăta normal!
Și... Le-am implorat pe cameriste:
„Fetele trebuie să învețe să facă curat,
să-și facă patul, să spele rufe.
Nu puteți face zilnic asta pentru că n-o să stea mereu aici.
Iar eu nu cresc copii care nu știu să facă un pat!”
Deci...
Fetele comentau: „Ție îți fac patul!”
„Da, eu sunt prima doamnă
și am deja o diplomă!”
Ca primă doamnă, vedeam cum sunt expusă întregii lumi.
Trebuia să fiu mai atentă la cum mă prezentam,
pentru că asta mă putea defini tot restul vieții.
Moda pentru femei
e dominată de cum te vede lumea.
Și nu e drept. Dar e adevărat.
Dar moda nu e doar modă.
Trebuie s-o transformi într-o unealtă, nu să fii victima ei.
Meredith Koop se gândește mult la asta.
Am încredere în ea.
E ca sora mea,
fiica, prietena... Tot!
MEREDITH KOOP STILIST ȘI CONSULTANT DE MODĂ
Lumea are idei legate de cum trebuie să arate prima doamnă.
Ai de-a face cu forțe externe
care spun lucruri care nu se potrivesc cu ea.
CE ÎNSEAMNĂ MICHELLE
O mare parte din munca mea a fost designul de costume.
Le-am îmbrăcat pe ea și pe fete pentru acest rol.
Încercam să mut discuția pe ceea ce făcea
și nu pe un detaliu de modă.
Eu țineam un discurs plin de pasiune...
„A purtat o rochie de la o casă de modă.”
Așa că am început să ne gândim că faptul că lumea se uită la pantofii mei
nu mă scoate în evidență doar pe mine,
ci și ceea ce vrem să fim.
Gândirea spre viitor, tineretul,
diversitatea...
Acum, că nu mai suntem în Casa Albă,
când nu mai sunt văzută și judecată de fiecare om de pe planetă...
Da, e... E mai bine.
E eliberator!
Doamne!
Nu e minimalistă.
Nu e... Uite!
Când mă uit la costumul ăsta, îl văd pe Elvis.
Și... Nu mă deranjează!
A trebuit să mă schimb.
E greu să te trezești zilnic
și să păstrezi nivelul de perfecțiune
care era cerut de la mine și de la Barrack,
ca primii președinte și primă doamnă de culoare ai țării.
- Mulțumesc. - Noapte bună!
Și ție!
Prezența noastră la Casa Albă fusese sărbătorită de milioane de americani.
Dar alții s-au temut.
Când Barrack a fost ales,
mulți comentatori au declarat cu naivitate
că țara noastră intra într-o eră postrasială,
în care culoarea pielii n-ar mai fi contat.
Mulți uitau de rasismul
și de tribalismul care sfâșiau țara.
OBAMA, ACTELE TALE UNDE SUNT?
STAI AICI, OBAMA
Eu și Barrack eram conștienți
că noi eram o provocare în sine.
Michael Brown.
Tamir Rice.
Freddie Gray.
Eric Garner.
Trayvon Martin.
Sandra Bland.
Când vezi că oamenii sunt împușcați
pentru că cineva se teme de un puști în hanorac
și îi ia viața...
Cum reacționau oamenii când știau
că o familie de culoare este în ceea ce ei considerau că e Casa lor Albă.
Asta e America în care trăim.
Ca să ajungem undeva,
trebuie să fim dispuși să spunem cine suntem.
Eu sunt fosta primă doamnă a Statelor Unite
și descendentă din sclavi.
E un adevăr foarte important.
Bunica bunicului meu a trăit în lanțuri.
Oamenii au fost învățați să creadă în inferioritatea altora
pornind de la culoarea pielii.
Președintele, amenințat cu moartea.
Poliția anchetează un polițist care a amenințat-o pe Michelle Obama.
Focuri de armă la Casa Albă.
Șapte gloanțe au lovit clădirea.
Speram că oamenii erau pregătiți pentru noi.
Mai mult decât erau.
Eu și Barrack aveam momente bune
și momente oribile într-o singură zi.
Ziua în care egalitatea căsătoriilor a devenit lege
a fost o zi minunată.
Dar până să scriu cartea,
uitasem că în dimineața aceea
fuseserăm la înmormântarea
unor oameni care fuseseră uciși la o ședință de studiu al Bibliei.
Har divin
Ce dulce e sunetul
Care a îndreptat
un ticălos
ca mine...
Închipuiți-vă că ne-am întors după acea experiență dureroasă.
Și apoi la cină
am auzit oamenii adunându-se
pe Pennsylvania Avenue.
DRAGOSTEA ÎNVINGE
Aranjaserăm să luminăm Casa Albă
în cinstea trecerii legii egalității în căsătorie.
Vedeam totul la televizor și mă gândeam...
„Trăim momentul ăsta!
E în fața casei noastre! Nu mă uit la televizor!
Trebuie să particip, după ziua de azi.
Trebuie să-mi amintesc cât de mult progresăm.”
Dar apoi a trebuit să ies.
M-am dus la Malia, iar ea a spus că vrea să iasă.
Am ieșit pe ușă... Era un agent de la Serviciile Secrete.
I-am zis Maliei: „Nu-l privi în ochi!
Nu-i spune nimic!
Mergem mai departe.”
Coborâm la ușa aceea.
Am dat s-o deschid și era încuiată.
Trăgeam de ea...
Veniseră mai mulți agenți
pentru că nu știau ce vreau să fac.
„Ce face?”
„Ce face? Unde se duce? Nouă nu ne-a spus nimic!”
Și nu vor să te întrebe
pentru că n-au voie să te întrebe.
Se prefac toți că tu ești liber.
M-am întors la ei: „Vreau să ies afară!
Ajutați-mă să ies!
Vreau să merg cu fiica mea...”
Țipam la ei: „Scoateți-mă de aici!”
Ea zice: „Am o idee.”
Am coborât prin spate și am ieșit.
Eram într-un colț.
Vedeam luminile din lateral.
Dar eram afară.
Am strâns-o în brațe.
Dar uneori simți nevoia
să ai confirmarea că a meritat totul,
că țara merge înainte.
Bună!
- Ce faceți? - Bună!
Bună!
- Bună! - E uimitor!
Ce faci?
Ce vreți de la viață? Și ce vă deprimă?
Noi, copiii din rezervație, facem universitatea
în era lui Trump.
Văd șepci cu Trump la ore...
Au un impact pe care nu-l pot descrie.
Dar e acolo, la nivel subconștient.
Aveți vreun pont? Vreo recomandare?
Nici nu-mi pot imagina cât de greu trebuie să vă fie vouă.
Vreau să aveți o perspectivă
și să nu lăsați aceste vremuri să formeze ceea ce va veni.
Sunteți în școală!
Învățați! Luați-vă diplomele!
Eu și Barrack, de-a lungul mandatelor,
cu minciunile și tot ce spuneau despre noi,
nu puteam să facem altceva decât să ne vedem de treabă.
Lăsam munca și viața noastră să vorbească de la sine.
Eu și Barrack nu vrem să fim mereu în față.
Nici măcar prea mult timp!
Toți cei de aici sunt speciali!
Știți asta, nu? De asta sunt aici!
Avem o platformă.
Dumnezeu ne-a dat această platformă cu un motiv,
așa că să n-o irosim!
- N-o scăpa! - Nu!
- Mulțumesc! - E dulce!
E nevoie de energie ca să ajungi sus.
Noi eram extenuați.
Ești primul negru într-un post...
- Da. - Știți?
Când am părăsit Casa Albă
am scris cât de dureros a fost să stau pe scena aia
și că mulți dintre ai noștri n-au votat.
A fost ca o palmă peste față.
Îi înțeleg pe cei care l-au votat pe Trump.
Dar cei care n-au votat deloc...
Tinerii, femeile...
Atunci te gândești că lumea crede că e un joc.
Nu doar la alegerile astea. La toate...
Barrack n-a avut Congresul de care avea nevoie
pentru că ai noștri n-au votat.
După atâta muncă...
N-au mai avut chef să voteze.
Asta e trauma mea.
Să fiu prima doamnă a fost cea mai mare bucurie a vieții mele.
Dar ca prima familie din Casa Albă,
a trebuit să fim atenți la tot ceea ce spuneam.
Ce urma să însemne asta?
Care va fi impactul pe termen lung?
Replica ta faimoasă:
„când ei decad, noi urcăm”...
Uneori, multora le e greu să facă asta.
Bănuiesc că tu încă mai crezi în asta.
- Încerc. - Da...
Încerc. Suntem oameni!
Când ești președintele SUA, cuvintele contează.
Poți începe războaie. Poți distruge economii.
E prea multă putere ca să fii neatent.
Așa am lucrat noi, pentru că...
A trebuit să fim mai mari și a trebuit să urcăm.
Cu cât urci, cu atât trebuie să fii mai sus.
Ne prefacem că nu ne afectează,
dar nu înțelegeți cât de mult îi afectează
pe cei din jurul președintelui.
- Bună! - Bună, dragă!
- Bună! - Bună!
- Bravo!
Ce bună ești!
Te iubesc!
Iar am plâns!
- De ce plângi mereu? - Nu știu, e...
E...
De ce ai plâns?
Dar asta mi-a demonstrat...
Toți anii ăia n-au fost de pomană. Înțelegi?
Ai văzut câtă lume a fost acolo?
Și ultimul discurs pe care l-ai ținut...
Lumea a venit pentru că încă mai crede în dragoste, în speranță și în alții.
Da.
Și de fiecare dată când puneți Stevie Wonder...
Nu știu... Plâng puțin.
Serios!
- Unde sunt Taylor și Jane? - În mașină.
Sunt în mașină? S-au urcat deja în mașină?
Mă bucur să vă văd!
Și noi!
Despre ce vorbeați?
Despre Povestea mea.
Vreau să ascult!
Te-am văzut aseară.
Ai spus că îți lipsea comunitatea spirituală.
Vreau să întreb grupul
ce sfat i-ar da primei doamne.
Prima reacție e că trebuie să-ți refaci viața.
Ai multe fațete...
Și uiți de ele când naști,
când te măriți și restul...
Așa că sfatul meu e să faci ce faci de obicei.
- Continuă! - Da.
Mama spune să mai aștepți puțin.
Și mă bucur că nu te-ai lăsat
furată de farmecul rolului de primă doamnă,
de Casa Albă
și de „soțul meu este...”
Pentru mine contează cum mă vedeți voi.
De fiecare dată când mergeam undeva, voiam ca voi să fiți mândri.
Da. Și ați reușit!
Când v-am văzut la televizor, la inaugurare,
am zis că n-aș fi crezut vreodată să văd...
Mama a zis același lucru.
Mă gândesc că mama și tatăl meu n-au văzut asta.
A fost extraordinar!
- Vă mulțumesc pentru asta! - Ai văzut tu pentru ei.
Da.
E o binecuvântare!
- Da! - Michelle, mulțumesc.
Dumnezeu e bun.
- Mereu o să fii prima doamnă! - O să fii mereu!
- Pentru totdeauna! - Mereu o să fii prima doamnă.
Mulți ani trăiască
Haide!
La mulți ani, dragă doamnă!
Doamnă...
Văd că așa ați scris...
La mulți ani!
- Mă apropii de 60. - Știu!
- Ura! - Încă mai pot sufla!
- Mulțumesc! - Un cadou!
- Da. - Un cadou?
- Nu e un cadou pentru 60 de ani. - Cadou!
Ce se întâmplă când ajungi la 60?
Vai de mine!
OK... Asta e o lupă?
Așa...
E o cameră de selfie.
- Da! - O să fie folositor.
Uită-te la aparat!
Bine.
Ce mai urmează?
Vreau să lucrez cu tinerii.
Viitorul națiunii noastre depinde de generația următoare.
Asta nu se întâmplă pur și simplu.
Tinerii au nevoie de încurajare.
Ai genele mele!
Bună, Michelle!
Gata! Hai!
Ce faceți?
Vă iubesc! E rândul vostru! Sunt mândră de voi.
Copiii au plecat de acasă.
A fost extraordinar
să vezi cum cele două ființe pe care le-ai îngrijit au crescut.
Mă bucur că e mândră de ce a făcut.
Mi se pare cel mai important lucru pentru un om.
Să fie mândru de el.
Nu mai suntem atât de observați,
putem să uităm toată partea asta...
Avem mai mult spațiu.
Vreau să am grijă de mine,
să-mi redescopăr soțul...
Viața mea începe să fie din nou a mea.
Mă așteaptă un nou capitol.
PUTEREA EI
E ultima oprire a turneului prin 34 de orașe.
Gata!
Cum a fost călătoria?
Ce-ai învățat? Poate despre tine...
Și ce te-a surprins cel mai mult?
Am avut rara ocazie de a vedea lumea așa.
Și de aceea simt că trebuie să vă spun
că energia care e acolo
e mult mai mare decât ce vedem.
Aș vrea ca oamenii să nu se simtă rău,
pentru că țara asta e bună.
Oamenii sunt bine.
Sunt de treabă.
Îți spun ce îmi lipsește.
Îmi lipsește șansa
de a avea lideri care ne vorbeau despre speranță
și despre posibilitatea schimbării. Asta e speranța!
Ei bine...
Uite ce am învățat în turneul ăsta.
Un lucru care ne lipsește de la Barrack Obama
e că el mergea prin țară
și vorbea despre speranță.
Și umplea arene.
Iar oamenii plecau și își aminteau:
„Da...
Îmi place!”
Oamenii erau înconjurați de alți oameni,
din medii diverse... Și spuneau:
„Nu sunt singur.
Îmi place sentimentul că nu suntem despărțiți.
Îmi place!”
Dacă ne-am putea deschide mai mult și dacă ne-am împărtăși povestea,
povestea adevărată,
am rupe barierele.
Dar ca să faci asta
trebuie să crezi că povestea ta are valoare.
Îndrăznește să fii vulnerabil!
Suntem la o răscruce
și trebuie să ne întrebăm
cine suntem ca națiune.
Eu încă mai sper că oamenii vor ceva mai bun.
Dacă nu pentru ei, pentru generația viitoare.
Asta e bucuria mea.
Să-i învăț pe alții.
Asta vreau să fac până mi se spune să mă opresc.
O să fiu pe scenă, în scaun rulant
și o să zic: „Încă ceva!”
Iar ei: „Uită-te la Michelle Obama.
Vorbește și acum.”
Vreau să fiu femeia de 90 de ani căreia îi găsiți scuze.
Să-i mulțumim lui Michelle Obama pentru că a venit aici.
Vă mulțumesc mult!
- Devin o fată puternică... - Da!
- ...încrezătoare, vehementă... - Da!
...își dă seama că are puterea să schimbe lumea.
Da!
Sunt o ființă nonbinară.
Și devin curajoasă
și nu mă tem să trăiesc deschis,
sincer și cu bucurie.
Devin o mamă care își învață băieții adolescenți
să respecte femeile puternice, istețe și independente.
Mulțumesc!
Părinții mei au imigrat din Mexic.
Și datorită lor
eu devin un bărbat care trăiește visul american.
Subtitrarea: Mihai Crăciun
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/6ye8y Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari