Do you want subtitles for any video? -=[ ai.OpenSubtitles.com ]=-
Vilda, primitiva och ostoppbara.
Bärsärkarna från norr är snarare vilddjur än människor.
De känner varken smärta eller rädsla precis som ett djur.
De kan ta en aggressiv chans...
...samtidigt som de i sitt transtillstånd tror att de är odödliga.
"Besatt" är ett ord som beskriver dem väl i detta tillstånd.
I vikingarnas land på Shetlandsöarna-
-har två slag utkämpats i många år mellan bärsärkarna och vikingarna.
Bärsärkarna leds av Snorre vars tron ska övertas av hans söner.
Steiner som utkämpat många strider...
...och unge Rolf som fortfarande aldrig varit i strid.
Jag ska använda dina ben som tandpetare.
Ett spel som godkänts av bärsärkarna...
...och som vikingarna måste utkämpa på liv och död.
Överlever de sin match släpps de och blir fria.
Men ingen viking har hittills överlevt för att kunna bekräfta detta...
...förrän nu.
Shetlandsöarna
Olav, släpp svärdet och möt din död.
Jag känner ingen fruktan i mina ben och ingen ilska gentemot dig, Snorre.
Jag vill ha fred... och att ni ger er av härifrån.
Jag vill inte slåss.
Ingen ilska? Det är något du måste hitta i dina ben...
...om du vill överleva, broder.
Mina män tar dina barn och det som återstår av din familj.
Jag är den som befaller dem att slåss mot mitt folk.
De får en ärligt chans och inget spel.
Lämna vårt land, din gam.
Vilken skönhet...du har.
Jag ska ta denna skönhet...
...och överväga...
...att behålla henne själv.
-Rör inte min hustru! -Lugn, Olav.
Du vill väl åtminstone ta dig till slagfältet?
Berätta nu...var dina döttrar är.
Lägg ner svärdet. Vad tror du att du ska kunna göra med det?
Du har ett svärd och jag bara händer...
-...men jag kommer ändå att segra. -Far!
Lugn, pojk. Vi ska underhålla oss med henne.
Och när vi hittar döttrarna kommer vi att ha ännu roligare.
Inte sant, mina män?
Berätta nu var dina döttrar är.
Det säger jag aldrig!
Jag tror att det finns sätt som kan få dig att berätta.
Män! Kvinnor!
Dags att roa oss!
Spring!
Sluta!
Steinar... Min son...
-Du har svikit mig. -Far...
Men vi ska hämnas dig.
Spara honom åt mig.
Jag ska ta hans liv. Men först ska jag döda din familj.
Bygga upp raseriet inom dig och sen ska jag döda dig med mina bara händer!
Bror, vi måste hitta mat.
Vi måste fortsätta.
-Syster, kom. -Bror, syster...
Jag är rädd.
Jag fruktar för våra liv.
Jag har inte styrkan att fortsätta.
De har tagit allt från oss. Våra hem, våra familjer och föräldrar.
Allt är borta.
Vi har varandra. Och vi har en familj.
Det finns hopp.
Och det kan ge oss en bra framtid.
Allt är inte förlorat.
-Vi har styrkan att bli lyckliga igen. -Hur skulle det gå till, bror?
Syster, jag förstår inte hur.
Vi stannar ett tag, letar efter mat och vilar.
Sen har vi nog styrkan att fortsätta. Kom.
Lyssna. Allt har förändrats.
Steiner är död och de har flytt.
Tar de sig västerut...har vi dem. Då har vi kontroll och får vår hämnd.
Bärsärkare, Snorre ska tala. Hör upp.
En man har stupat idag.
Endast en.
Ni har tagit deras familjer och utgjutit mycket blod.
Steiner... vår broder kommer att vara saknad.
Bröder förlorar inga slag. Han var en falsk broder, Ivar.
-Steiner var ingen sann broder. -Brodern var svag.
Klen att förlora ett sådant slag.
Jag hyllar inte er broder.
Han stod dig nära, men...han var svag.
Ja, Ivar.
Olavs söner och döttrar har flytt.
-Ska jag leta efter dem? -Hitta dem och ta dem till slagfältet.
Jag vill se dem slåss. Olavs pojke ska slåss mot min son.
Till dödens fält ska vi ta oss!
Vi hittade det. Vi är framme.
Sigrin!
Barn.
Jag kan knappt tro att det är sant. Ni lever.
-Ja, vi står här på riktigt. -Det gör mig så glad.
Det finns inget att frukta.
Vi reser själva.
-Själva? -Vi tvingades lämna våra hem.
Mina systrar...
Bärsärkarna... De har erövrat vårt land. Vi vad de sista som klarade oss.
Våra föräldrar tvingade oss att fly.
De trodde att vi kanske skulle klara oss. De sa åt oss att söka skydd i ditt slott.
Slottet är inte säkert. Jag kan inte erbjuda er skydd.
-Sigrin. -Bärsärkarna...
De kom med sina sjuka sinnen och behandlade oss som djur-
-och tvingade oss att slåss.
-Ni måste härifrån. -Sigrin! Du måste följa med oss.
Det kan jag inte. Jag har inget kvar att slåss för.
-Sigrin. Snälla, följ med oss. -Jag har inget att kämpa för.
-De har tagit allt, min familj. -Snälla...
Ni måste gå nu.
Gå.
Ner med dig!
-Stick. -Ja.
-Tror du att barnen är i säkerhet? -Jag litar på dem.
De måste ha tagit sig till Sigrin. Hon skyddar dem i slottet.
Skyddar dem i slottet?
-Pratar ni om Turnrid Castle? -Ja.
-Varför skrattar du? -Turnrid är inte alls säkert.
Du kanske säger det, men vår syster är manisk och kan förgöra er familj.
Alla på Turnrid Castle är döda. Ingen överlevde på slagfältet.
-Jag såg på och ingen överlevde. -Du ljuger!
Nej, det gör jag inte.
Vår syster och hennes män vi talade med igår var redo att slåss.
Absolut. Det trodde de, men varifrån tror du att blodet på mig kommer?
Varför stöttar du dem? Du tillhör inte dem.
Din familj måste ha dödats precis som våra. Varför stöttar du dem?
Min familj slogs, men de var svaga. Jag har en ny familj nu, bärsärkarna.
De dödar dig så småningom. Du har inte deras blod.
De kommer inte att vara lojala mot dig.
Ha en bra dag.
Lycka till på slagfältet.
Jag är inte orolig att de inte ska tillfångatas.
Men när de gör det blir det roligt.
Rolf, kom hit.
Män, lämna oss ifred.
-Hur mår du, far? -Rolf, tvätta av mig blodet.
-Har du kärlek i ditt hjärta, Rolf? -Självklart.
Har du kärlek i ditt hjärta för familjen?
Min kärlek för familjen är djup.
Så varför dödar du i så fall inte för mig?
Rolf, min son. Du har fortfarande inte tagit något liv.
Det är inte sant, far.
Jag har dödat män med mina bara händer många gånger.
Ljug inte för mig, Rolf.
Om du ljuger för familjen ska din tunga skäras av.
-Förstått? -Ja, far.
Jag tror att du har mitt blod... i dina ådror.
Men jag ser inte mig själv i dig.
Varken någon ledare eller något odjur i dig.
Din styrka är meningslös om du inte använder den.
Jag gör det när tiden är inne.
-Är tiden inne nu? -Vad menar du?
Att slåss på slagfältet.
Jag är inget vilddjur. Jag kanske förlorar på slagfältet.
Min son skulle aldrig frukta det.
Inte ha en tanke på att förlora.
Fram med ilskan! Visa mig vilddjuret!
Visa mig! Visa mig...
Ja, visa mig!
Ska jag se till att du får slåss nästa gång?
Kom, följ med mig.
Tror du att de överlevde? Att de lyckades fly från bärsärkarna?
Far skulle aldrig låta något hända mor.
Han skulle inte låta något ske, men han har inte alltid kontroll.
-Tänk om de är döda? -Ingrid.
Det kan vi inte veta. Vi kan bara göra som de bad oss.
De offrade sina liv för oss. De ville att vi skulle överleva.
De lät oss fly för att överleva. För att ha ett liv.
De gav allt för våra liv.
-Jag vill vända tillbaka. -Nej, det kan vi inte.
Vi kan inte vända tillbaka.
Bara framåt.
Bror. Allt vi vet har förändrats.
Allt vi känner till är borta. Det finns inte längre.
Denna värld är allt förutom lycklig. Jag tror inte att vi finner lycka mer.
Inte i den här världen... även om vi söker den.
Allt vi har är ilska.
Ilska för hämnd.
Hon.
Nej!
Nej...
Se på mig!
Siv! Snälla, sluta!
Snälla, sluta...
Ska jag ta ut hennes innanmäte, Snorre?
-Släpp ut Gunnar! -Gunnar!
Hon är rena barnleken för Gunnar. Låt mig slåss mot henne.
Du ska få utkämpa ditt slag snart.
Förlåt, min älskade. Inte idag.
Hon har inget svärd och kommer inte att klara sig!
Det är inte rättvist!
Ge henne ett svärd!
Jag behöver inte mitt svärd...
Kom igen. Ta det. Ta det.
-Ta farväl. -Nej! Siv!
Jag ska låta dig utkämpa nästa kamp.
Jag gör det lätt för dig. Du får slåss mot kvinnan.
Nej!
Vem är det?
Snart...är jag vid din sida.
Vem är det?
Svara! Vem är det?!
Du kommer inte undan...så lätt.
Var är familjen?
Åt vilket håll tog de sig?
Det tänker jag inte svara på.
Jag är hungrig, bror.
Ska vi äta henne?
-Berätta var familjen är... -Hon luktar gott.
-Äta är en bra idé, bror. -Nej.
-Äta är en bra idé, bror. -Nej!
Jag är inte som dem. Jag har bärsärkarblod, men jag tänker annorlunda.
-Lämna oss ifred. -Min far vill att jag slåss mot dig...
...men jag vägrar. Jag vill inte delta i tvekampen.
-Du ljuger. -Det skulle jag aldrig göra.
Du är son till ett monster. Demonblod rinner i hans ådror.
-En sjuklig ilska som du också ärvt. -Ja, men mina tankar är annorlunda.
De är inte likadana. Jag tänker inte slåss.
-Vad föreslår du? -Att ni flyr så snabbt som möjligt...
...innan slaget börjar. Kom.
Jag vill inte vara kvar här längre.
När låter du mig slåss?
Snart. Snart ska du få slåss.
-Med vem då? -Jag har en plan.
-Berätta. -Jag har tröttnat på Vigdis.
Jag vill ha en ny fru.
Tänk om jag inte vill bli din fru?
Det kommer du att vilja.
Du har en självsäker själ. Du borde skydda den.
-Du kan inte alltid få det du vill. -Jag får alltid det jag önskar.
Vill du se din fru och älskarinna slåss till döden?
Hon har en hetlevrad själ.
Jag har en glödande själ.
Du fick den att brinna när du brände ner min stad.
Jag skonade dig. Du har bättre energi än någon jag träffat.
Snorre! Får jag komma in?
Vad är det, Sigurd?
Din son.
-Vad är det med honom? -Han har flytt, sir.
-Han har flytt och tagit kvinnan med sig. -Såg ni det?
-Han skickade iväg mig. -Och du lät honom fly?!
-Och du? -Det var inte mitt fel.
Det var Sigurds.
Hitta honom och för honom hit, annars förlorar du ditt huvud.
Jag ska hitta honom.
Han är för långt inne i skogen. Ni hittar dem aldrig.
Då måste vi leka med dig, Olav, tills de återvänder.
Jag kan inte hålla ditt tempo. Jag är för svag.
Jag har ingen energi. Ingen mat i mig.
Inget vatten.
Vi har inte tid att stanna. Vi måste fortsätta.
Vi måste hitta dina barn och berätta att bärsärkarna är efter dem.
Varför gör du så här? Och vad får du ut av det?
Svara ärligt! Varför?
Jag gör det... för att jag är fel son till Snorre.
Jag hatar honom och hans handlingar.
Vad mer?
Min dotter? Ingrid?
-Jag känner passion för henne. -Passion?
Lust!
Jag ser din familj...din dotter. Och jag vill ha det.
Jag vill ha den lyckan. Inte mörkret och den förtvivlan jag känner till.
Min dotter ska aldrig vara med någon av bärsärkarblod.
Kom, vi måste fortsätta.
-Hur långt måste vi gå tills vi är säkra? -Så långt vi kan.
Dagar, veckor.
Vi måste gå utan att stanna.
Så fort vi kommer till nästa by ska vi söka skydd.
Hur länge då? Tills de kommer?
Det får tiden utvisa.
-Förebereder du dig för strid? -Varför frågar du det?
Du målar dig vitt.
-Endast de som ska slåss gör det. -Nej, det är en uniform.
Vi har inga uniformer. Du förbereder dig för strid, det är jag säker på.
Vem ska du möta?
Tja, det får vi se.
Vi får se.
Din familj gjorde det här.
Båda systrar är döda.
Din familj! Monster! De gjorde det här!
Jag beklagar.
Min vedervärdiga familjs handlingar representerar inte mig.
Jag ber om ursäkt för min familjs handlingar.
Du är precis som dem.
Du kanske står där och pratar självsäkert som om du ville väl.
Som om du ville ha fred med min familj, men du står där och ser på-
-medan din familj mördar min! Du står och ser på!
Jag tänker inte se på längre.
-Vad var det för ljud? -Något djur bara.
Djur?
Du använder rätt ord. Jag är ett djur.
Var inte orolig. Min bror ska hämta din dotter.
Nu...
Vad gör du här, Rolf?
Du slåss bra för att aldrig ha känt dödens närvaro.
-Jag ser och lär. -Och nu ska du dö.
Vad skulle min far säga om du dödade mig?
Precis som jag är hans son en utbytbar människa!
Han skulle döda dig!
Du är en bedragare! Jag vill tro annat, men jag står här-
-med en bedragare som skyddar en kvinna med annat blod.
Jag skyddar det jag tror på!
Ditt blod betyder ingenting!
-Vi är likadana! -Nej, det är vi inte.
Farväl, Ivar.
Jag vet inte vem jag är. Är jag en av dem?
Du är ingenting som dem!
Du hade rätt. Det är mer än blod.
Du är en god människa.
-Ditt blod... Vi måste skydda dig. -Gjort är gjort.
Du måste kämpa vidare med din energi. Gå nu.
-Rädda mina barn. Varna dem. -Jag kan inte lämna dig.
De vet inte vad som väntar. De har inga vapen. Snälla, gå!
Jag beklagar att du inte får se mig skydda dem.
Jag beklagar att jag inte kunde rädda henne, kära vän.
Du är ingen bärsärkare.
Gå nu. Jag vill inte att det här blir ditt sista minne av mig.
Jag föredrar att dö själv.
-Snälla, gå nu! -Jag ska rädda dem.
Jag litar på dig. Gå nu och skydda dem.
-Snorre. -Vigdis.
Varför är du så tyst?
Varför?
Jag har varit i mina tankar.
Vilse i dem.
Vad då för tankar?
Tankar...om vad som ska hända.
Tankar...
...om mig.
Vad oroar du dig för?
-Du lovade mig kärlek. -Ja.
Men kärleken som fanns tidigare tycks inte finnas kvar.
Varför säger du så? Ifrågasätter du min kärlek?
Det är inte upp till mig att ifrågasätta, men för mig att observera vad som händer-
-med dina känslor..
Dina känslor för mig har förändrats.
-Hur menar du? -Jag ser det framför mig.
Hur ser du det?
Du ser på henne med passion som du gjorde med mig.
-Turid? -Ja, Turid.
Är det henne du vill ha nu? Det är uppenbart...
...att din kärlek inte varar.
Men så småningom kommer hon att ha samma samtal som jag har med dig nu.
Jag vill inte bli ifrågasatt. Jag gillar inte att få tankarna ifrågasatta...
-...medan vi är på min mark. -Det här var aldrig din mark.
Ingenting är egentligen vårt.
Vi tar saker och gör det till vårt, men det är de inte.
Jag tog dig.
Ja, det gjorde du.
-Och nu är du min. -Jaså?
Vad menar du med det här?
Kvinnor har känslor.
De har behov precis som alla människor.
Jämför du mig med en människa?
Dina handlingar är allt förutom en människas.
Göm er!
Göm er. Vi måste gömma oss.
-En bärsärkare? -De måste ha skickats efter oss.
Kom.
Vi får gå en i taget. Vi skiljs åt och träffas vid kusten.
-Vi kan inte. -Det måste vi för att kunna fly.
Han ser oss om vi stannar kvar här.
Ta det här.
Ta det här. Det skyddar dig.
Vad ska jag göra med det?
-Du klarar dig. -Nej, lämna mig inte.
Astrid!
Syster, gå nu. Skynda dig.
Skynda dig! Fort!
Vänta... Vänta!
Vänta! Kom tillbaka!
Det räcker!
Försvinn, annars skär jag huvudet av dig och ger det till vargarna.
Jag vill inget ont.
Du är Snorres son. Du har kommit för att hämta tillbaka mig.
Jag är här för att skydda dig.
Inget sådant. Jag har kommit med kärlek i mitt hjärta.
Jag var precis med din mor.
Hon är död.
Nej!
Och min far?
Han lever.
Jag hjälpte honom att fly från bärsärkarna.
Han blev tillfångatagen under vår flykt.
Min far ville att jag skulle slåss mot din mor på slagfältet.
-Hur dog hon? -Hon var en stark, ädel kvinna.
Hon blev dödad av Ivar.
En av dina bröder?
Nej... Ingen av mina bröder.
-Han har samma blod som du. -Ja, men jag är inte som honom.
-Varför skulle jag lita på dig? -Du får bara ta mitt ord.
Det finns inget annat jag kan säga. Du får bara lita på mig.
Där är du.
Jag vill inte slåss mot dig.
Så du använder en hustrus färg innan du ens vunnit kampen?
Jag antar att det här snart blir mitt rum.
Så modigt av dig.
Jag är mycket starkare än du tror. Mitt hjärta brinner av vrede.
Brinner av förbittring och en passion att vinna.
Jag har överlevt helvetet och här står jag och tänker inte förlora kampen så lätt.
Du och jag är likadana. Vi har båda tagits från våra familjer...
...förutom att du är äldre och jag yngre.
Och jag är nyare. Och jag är frisk.
Och jag kan få barn.
Det kanske stämmer, men med ålder kommer kunskap om hur man vinner.
Alltid vinna.
Du är en väldigt självsäker kvinna.
Jag behöver inte självförtroende.
Jag gjordes till en bärsärkare och känner ingen oro.
Ingen fruktan. Jag är bedövad från alla känslor.
Jag har ett djur inom mig som gör allt för att överleva.
Och du...står i vägen för mig.
Det säger du?
Ja, det gör du.
Det här är slutet. Dags att återvända till din herre.
Jag återvänder aldrig dit.
-Du har ingen annat val. -Jo, det har jag.
Absolut. Du kanske överlever kampen på slagfältet.
Det är inte vad jag har i åtanke.
Nej!
Turid. Det är dags för dig att slåss.
Jag litar inte på henne längre.
Vigdis!
Välkommen.
Vems blod är det du har på dig?
Någon...
...som hade samma hjärta som jag.
Och någon...
...som ville detsamma som jag.
Någon...som inte var tillräckligt stark.
Han gav mig en eld inom mig.
Så djup...och så stark...
Och den lågan kan aldrig släckas.
Var är hon?
Jag skar ut hennes hjärta.
Men du...
...får det aldrig.
Vad är det?
Syster...
Syster! Nej!
Förlåt att jag inte kunde skydda dig.
Nej, syster!
Hon är död.
Jag ska ta ditt liv och förstöra din värld precis som du gjort med vår!
-Sluta! -Du måste lyssna på mig!
-Det tänker jag inte göra! -Sluta! Snälla, sluta!
Han är en bärsärkare!
Det spelar ingen roll. Det kanske stämmer, men har erbjuder oss hjälp.
Tror du på dessa ord? Ingrid!
Vad har hänt med dig? Varför säger du så?
Leith, vi har inget val!
Det är bara vi kvar nu. Far är kvar därborta och lever.
Snälla...
De sista som är kvar. Det är han och vi.
Och vi har ont om tid.
Annars har våra föräldrar offrat sitt liv för ingenting.
Tror du verkligen på det?
-Litar du på honom? Syster? -Jag vet inte vad jag tror.
Men jag vet att vi måste ta ett beslut innan skymningen.
Snälla...
Jag sliter dig i stycken om du lurar oss.
Och jag gör detsamma. Ni har inget att oroa er för.
Bort med henne! Ta henne härifrån!
Döda henne! Döda henne!
-Döda henne! -Vigdis! Vigdis!
Du ska få slåss!
Bärsärkare! Snälla, sluta!
Om du vill slåss, så ska du få göra det.
Magnus! Kom hit!
Magnus? Jag har inte en chans mot ett sådant vilddjur.
Du talar om vilddjuret inom dig. Använd det.
Vinner du, så är du fri.
Men jag kommer att dö...
Du har en chans.
Gunnar!
-Du ger mig inte en chans. -Jo, för du har ett svärd.
Ingen lurar mig.
Städerna i öster har alla blivit invaderade.
Vägen ni trodde var rätt är nu helt fel.
De kom till en by i riktningen som ni är på väg.
För att söka skydd och varna folk måste vi ta oss västerut.
Dit har de inte tagit sig.
Då tar vi oss västerut och varnar dem så att de är förberedda.
Vi måste veta om de kan skydda sitt land.
-Se vad som hände med vårt. -Väster...
Det är Turnrid Castle. Det finns många människor där.
-Då tar vi oss västerut och varnar dem. -Jag vet inte om det räcker.
Inte mot dem. De är monster.
Bärsärkarna... Vad är de för något?
Vissa tror att de är omänskliga. De tror själva att de är djur.
Att deras blod är kraftfullare än andras.
De är riktiga odjur. Den ilska de kallar bärsärkargång.
Den uppstår i stridens hetta och orsakas av en själv.
Man ser förändringen och förvandlingen inom dem.
Rysningarna, tänderna som skakar, deras kroppar som blir kalla.
De ylar som vilda djur och angriper allt de ser.
Bärsärkarna har förlorat all sin mänsklighet och självinsikt...
...och sliter sina fienden i stycken med sina bara händer.
Utan några vapen.
Och du?
-Varför är du inget odjur som dem? -Jag vet inte varför.
Jag har aldrig upplevt den sidan... som jag ser hos dem.
Jag motstår varenda frestelse att bli en av dem.
Har du känt behovet tidigare?
När jag blir arg eller upprörd känner jag en energi som svallar upp inom mig.
Och jag kan inte kontrollera den.
Jag känner att den skulle ta över om jag släpper kontrollen.
Så hur ska vi kunna lita på att du inte förvandlas i natt?
Om ni håller mig lugn... så är det ingen fara.
Jag ger inte efter för vilddjuret.
-Dödens fält... Har någon överlevt det? -Nej.
De lovar att om man överlever dödens fält och...
...man dödar bärsärkaren, så får man leva.
Att man blir fri.
Men nej... Ingen har överlevt.
De bärsärkare man möter är de värsta av dem alla.
-De starkaste. De galnaste. -Min moster.
Hon kämpade tappert. En ädel kvinna som gav allt.
Och min far? Vad planerar de att göra med honom?
Min far hyser agg över din far. Jag vet inte varför...
...men han planerar att göra honom rasande.
En ilska så stor...
...att han förvandlas till ett monster.
Vår far är en lugn och omtänksam person. Han kan aldrig bli vad din far är.
Min far är galen. Han manipulerar folk, inklusive mig.
Han leker med folk och lurar dem.
Varför stack du inte tidigare? Varför nu?
Jag är inte rädd för honom längre eller för döden.
Om jag dör i mitt försök, så gör jag det.
Jag brukade frukta döden och vad som skulle hända sen.
Men...
Men nu... Skulle jag överleva...
...vill jag ha en värld värd att överleva för.
Okej, vi måste vila.
Vi måste spara våra krafter till imorgon.
-Är vi trygga här? -Vi kan stanna några timmar.
Olav. Sätt dig ner.
-Ska jag stanna? -Magnus, du kan gå nu.
Självklart.
-Vad gör jag här? -Jag har ett tungt hjärta...
...precis som du.
Ett hjärta fullt av sorg.
Ett hjärta ingen förstår utanför den här världen.
Jag har förlorat min son.
Jag har förlorat mina fruar.
Jag är helt ensam.
-Jag är som du. -Jag är inte ensam.
Mina barn är fria och min fru är fri. Min familj älskar mig-
-och de växer, blir klokare och lever det liv de borde leva.
En sådan enfald du bär inom dig, Olav.
-Jag bär endast sanningen inom mig. -Känner du hopp?
Hopp är inte sanningen. Hopp är en önskan.
Hopp är ett behov.
Hopp är inget faktum.
Jag har aldrig haft denna känsla inombords.
Den är rå och djup.
Jag kan inte...kontrollera...
...denna tomhet.
Det är bara ord.
Ett fantasifoster som du tror ska ge dig självförtroende och styrka.
Det är bara ord. Vi är rätt lika i slutändan.
Vi är en och samma. Vi är människor, Snorre.
Jag är ingen människa. Imorgon...
...är dessa tankar borta.
Medan vi ser din familj förblöda...
...framför dig.
Medan vi ser på...
...när din familj kämpar för sitt liv...
...på slagfältet. Vila nu...Olav.
Du kommer att behöva det inför din strid.
Kriget är inte nödvändigt. Jag tänker inte slåss mot dig. Aldrig.
Då blir det en enkel match.
Jag kan inte vila.
Jag är orolig inför framtiden. Inför morgondagen.
Om imorgon blir min sista dag.
Jag kan inte sova. Jag tänker...hemska tankar.
Jag har samma tankar.
Jag heter Ingrid. Jag berättade aldrig vad jag hette.
Jag heter Rolf.
Min bror sover. Han heter Leith.
Ingrid. Ett starkt och vackert namn.
Det är jag inte så säker på. Det var min farmors namn.
Var hon lika vacker som du? Varför gör du det? Förutom för dig själv?
Varför skulle jag göra det förutom för mig själv?
Tack, Rolf. Om du inte kommit hade vi nog varit döda.
Jag tror verkligen det.
Du behöver inte tacka mig.
Min familj har gjort fruktansvärda saker mot dig.
Men inte du. Varför pratar du om dem som om du vore en av dem?
Du kanske har samma blod... men ditt sinne är du.
Det är inte dem.
God morgon.
Kom nu, prinsessan.
-Skynda dig. -In med er!
-Mina barn. Era ansikten. -Far!
Jag trodde aldrig att vi skulle ses igen.
-Rolf! -Frukta inget.
Frukta allt.
Mor... Var är hon?
-Var är hon? -Hon är död, Leith.
Nej...
Hon är död.
Rolf, till dig.
-Lämna honom här. -Ska jag stanna...för säkerhets skull?
-Lämna oss. -Som ni önskar.
-Far. -Våga inte kalla mig det!
Din tunga borde inte känna till det ordet.
Och ditt sinne bör glömma innebörden, för du har ingen far...
-...i den här världen, pojk! -Far.
Jag sa att du aldrig ska använda det ordet för mig!
Du är inte min son!
Jag ska spara min energi idag.
Ska du slåss idag?
-Inte se på? -Nej.
-Vem ska du slåss mot? -Jag ska slåss mot dig, pojk.
Vi ses på slagfältet.
Tills dess...
Jag ser fram emot att se dig slitas i stycken på slagfältet.
Vem börjar?
Börja med pojken.
Vem ska han möta?
Gunnar!
Jag ska använda dina ben som tandpetare.
Låt kampen börja!
Det här är för min mor...
Nej!
Sluta!
Nej!
Vill du möta den mäktige Gunnar?
-Ta in mig dit. -Nej, Ingrid.
-Ta in mig! -Arenan är din.
-Loke. -Nej!
Det är inte rättvist. Hon har inte en chans.
Du och jag ända in i döden.
Jag ska skära halsen av dig.
Gunnar!
-Slåss! -Nej!
Döda honom!
Om du älskar flickan, så ska jag ta henne ifrån dig...
...och se om du då finner vilddjuret!
Vill du tämja min son innan jag dödar dig?
Far!
Valhall väntar på dig, pojk.
Det är din tur nu.
Låt oss kämpa.
Jag behöver inte dig, far. Ditt ansikte, din röst och alla minnen!
Du är...en mördare.
-En vilde. -Så, ja. Där har vi min pojke.
Farväl, far.
Sluta! Jag befaller er alla att sluta!
Kriget mellan saxarna och bärsärkarna upphör nu!
Rolf! Rolf! Det är jag.
Det är slut. Kriget...är slut.
Det är slut! Kriget är slut!
Det är slut!
-Rolf. -Ingrid.
-Har dina sår läkt? -Jag återhämtar mig. Och du?
Mycket bättre.
Folket från staden som flydde västerut har återvänt.
-De är så tacksamma för det du gjorde. -Vad vi gjorde.
Du är huvudskälet till att allt är som det borde vara igen.
Du gjorde det.
Min far sa att jag var precis som honom.
När jag kände ilskan och vreden i min kropp...så förstod jag.
-Du är inte som din far. -Jo, det är jag. Det är jag.
Jag är precis som honom.
Skillnaden är att jag bryr mig mer om människor än bärsärkarnas stolthet.
Han förstod aldrig det.
Välkommen till den nya världen.
Översättning: Magnus Wahlberg www.ordiovision.com
Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext